Головне управління Державної фіскальної служби у Житомирській області

РЕКОМЕНДАЦІЇ

з питань застосування норм податкового законодавства
органами місцевого самоврядування
об’єднаними територіальними громадами

Житомир – 2017

ЗМІСТ

 I РОЗДІЛ
Порядок взяття на облік ОТГ, та припинення органів місцевого самоврядування, як юридичних осіб	
3 стор.	
1.1 Взяття та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 	
7 стор.	
1.2. Зняття з обліку платників єдиного внеску - юридичних осіб (відокремлених підрозділів) та фізичних осіб - підприємців	
7 стор.	
II РОЗДІЛ
Порядок включення та виключення до Реєстру неприбуткових установ та організацій

10 стор.	
2.1. Обов’язковість подання  річної фінансової звітності 
	13 стор.	
III РОЗДІЛ
Місцеві податки і збори	
14 стор.	
3.1.Особливості оподаткування та встановлення ставок з податку на майно
	16 стор.	
3.2 Транспортний податок
	23 стор.	
3.3 Плата за землю
	25 стор.	
3.3 Єдиний податок
	31 стор.	
IV РОЗДІЛ
Акцизний податок в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів

35 стор.	
        V РОЗДІЛ
Збір за місця для паркування транспортних засобів	
38 стор.	
VI РОЗДІЛ
Туристичний збір	
40 стор.	
VII РОЗДІЛ
Ліцензування роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами

43 стор.	
Пропозиції ГУ ДФС у Житомирській області до рекомендацій з питань становлення та організації роботи органів місцевого самоврядування об’єднаних територіальних громад

46 стор.	
Центри обслуговування платників (ЦОП), адреси, телефони	48 стор.	
Інформація про Сервіс «Пульс»		

						I РОЗДІЛ
ПОРЯДОК ВЗЯТТЯ НА ОБЛІК ОБЄДНАНИХ ТЕРИТОРІАЛЬНИХ ГРОМАД ТА ПРИПИНЕННЯ ОРГАНІВ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ, ЯК ЮРИДИЧНИХ ОСІБ
	Порядок взяття на облік за основним місцем обліку платників податків - юридичних осіб та їх відокремлених підрозділів регулюється наказом Мінфіну від 09.12.2017 року № 1588, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 р. за N 1562/20300 «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» (далі – Порядок), а саме п.3.1 розділу III Порядку визначено, що взяття на облік за основним місцем обліку юридичних осіб та їх відокремлених підрозділів як платників податків та зборів у контролюючих органах здійснюється після проведення державної реєстрації створення юридичної особи згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закон).
	Взяття на облік платників податків контролюючими органами здійснюється за принципом організаційної єдності реєстраційних процедур, що проводяться державними реєстраторами, та процедур узяття на облік платників податків, що забезпечуються контролюючими органами. Обмін відомостями (запитами) про здійснення дій з державної реєстрації та взяття на облік (зняття з обліку) юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами Центрального контролюючого органу.
	Пунктом 3.2. Порядку передбачено, що підставою для взяття на облік за основним місцем обліку у контролюючому органі є надходження до цього органу відомостей з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію створення юридичної особи.
	Порядок зняття з обліку платників податків у контролюючих органах регулюється розділом XI Порядку. Так п.11.1 передбачено, що Платник податків зобов'язаний повідомляти контролюючі органи за місцем обліку такого платника про його ліквідацію або реорганізацію протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення . Дані про прийняття рішення щодо припинення юридичних осіб, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, контролюючі органи отримують від державних реєстраторів у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами Центрального контролюючого органу.
	Відповідно п. 11.9. у разі отримання документів згідно з пунктами 11.1 - 11.4 цього розділу та/або якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи, припинення (закриття) постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків, контролюючим органом приймається рішення про проведення (не проведення за підставами, встановленими пунктами 11.11 та 11.12 цього розділу) документальної позапланової перевірки платника податків, який перебуває на обліку в такому органі.
	Призначається перевірка у такі строки:
не пізніше десяти робочих днів з дати отримання відомостей про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи, у разі ліквідації юридичної особи за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу.
	У разі прийняття рішення про припинення юридичної особи в результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення до завершення строку, визначеного для заявлення кредиторами своїх вимог, а також у день отримання запиту від суб'єкта державної реєстрації контролюючий орган передає до Єдиного державного реєстру:
у разі відсутності грошових зобов'язань та/або податкового боргу - відомості про відсутність заборгованості зі сплати податків і зборів за формою N 30-ОПП;
за наявності податкового боргу - відомості про узгодження плану реорганізації юридичної особи за формою N 31-ОПП або відомості про наявність заборгованості зі сплати податків і зборів за формою N 30-ОПП (якщо план реорганізації юридичною особою до контролюючого органу не подавався або не був узгоджений контролюючим органом).
	Формування контролюючим органом відомостей про узгодження плану реорганізації юридичної особи, яка має податковий борг, здійснюється у такому порядку:
1) платник податків, який реорганізовується та має грошові зобов'язання та/або податковий борг, після оприлюднення повідомлення про реорганізацію подає до контролюючого органу за місцем свого обліку:
заяву за формою N 8-ОПП;
копію рішення про реорганізацію;
у довільній формі план реорганізації, в якому зазначається порядок розподілу грошових зобов'язань та/або податкового боргу між іншими платниками податків - правонаступниками із зазначенням видів податків, зборів, сум і часток податків, зборів, а також часток активів, що передаються правонаступникам, чи інших критеріїв, за якими визначені частки податків, зборів. План реорганізації має бути підписаний уповноваженими особами платника податків, який реорганізується, та уповноваженими особами платників податків - правонаступників. Підписи таких осіб засвідчуються в установленому законодавством порядку.
	Контролюючий орган за основним місцем обліку платника податків у взаємодії з іншими контролюючими органами за основним місцем обліку правонаступників розглядає отримані документи у місячний строк від дня отримання заяви за формою N 8-ОПП. За результатами такого розгляду контролюючим органом приймається відповідне рішення, яке доводиться до відома платника податків;
2) при врегулюванні податкового боргу платника податків, майно якого передане у податкову заставу, або того, хто скористався правом реструктуризації податкового боргу, контролюючий орган за місцем обліку платника податків розглядає надані платником податків документи та приймає рішення відповідно до пункту 98.4 статті 98 глави 9 розділу II Податкового кодексу України.
	Після завершення всіх процедур, пов'язаних з розподілом, передачею та забезпеченням грошових зобов'язань і податкового боргу, контролюючий орган приймає рішення про узгодження плану реорганізації платника податків;
3) при врегулюванні податкового боргу платника податків, майно якого не перебуває у податковій заставі та який не скористався правом реструктуризації податкового боргу, контролюючий орган приймає рішення про узгодження плану реорганізації або про відмову в узгодженні плану реорганізації. Рішення про відмову в узгодженні плану реорганізації приймається у разі, коли за висновками контролюючого органу така реорганізація може призвести до неналежного виконання грошових зобов'язань платником податків, який реорганізовується, або якщо розподіл грошових зобов'язань та/або податкового боргу між правонаступниками не відповідає вимогам статті 98 глави 9 розділу II Податкового кодексу України.
	У цьому разі платник податків може погасити грошові зобов'язання та/або податковий борг або переглянути план реорганізації в частині розподілу податкових зобов'язань (боргу) правонаступнику (правонаступникам) та повторно звернутись до контролюючого органу для його узгодження.
	Відомості про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати податків і зборів за формою N 30-ОПП:
є єдиним документом, що підтверджує відсутність (наявність) заборгованості з податків, зборів у випадках припинення юридичних осіб, визначених Законом;
не може використовуватись у випадках, передбачених іншими нормативно-правовими актами, крім визначених у Законі та нормативно-правових актах, прийнятих відповідно до Закону.
	У випадках, передбачених іншими нормативно-правовими актами, відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються контролюючими органами, підтверджується довідкою, що видається відповідно до Порядку видачі довідки про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року N 567, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за N 1842/24374.
	Зняття з обліку платників податків у контролюючих органах здійснюється у такому порядку:
1) щодо платників податків, державна реєстрація припинення яких здійснюється згідно із Законом, підставою для зняття їх з обліку у контролюючих органах є надходження відомостей про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Дата зняття з обліку відповідає даті закриття останньої інтегрованої картки платника податків або даті отримання відомостей про припинення юридичної особи у разі, якщо на момент отримання таких відомостей були закриті всі інтегровані картки такого платника податків.

1.1 Взяття та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування регулюється Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Мінфіну № 1162 від 24.11.2014 року (далі – Порядок 1162).
	Відповідно п.1 розділу II Порядку 1162  Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких поширюється дія Закону N 755, здійснюється контролюючим органом за їх місцезнаходженням чи місцем проживання на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом N 755, у день отримання зазначених відомостей контролюючим органом.
2. Відомості з реєстраційної картки, надані державним реєстратором, контролюючим органом вносяться до реєстру страхувальників.
Датою взяття на облік як платника єдиного внеску є дата внесення контролюючим органом запису щодо такого платника до реєстру страхувальників.
3. Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску.
1.2 Зняття з обліку платників єдиного внеску - юридичних осіб (відокремлених підрозділів) та фізичних осіб - підприємців
	1. Процедури щодо правильності нарахування та сплати єдиного внеску у зв'язку з припиненням платника єдиного внеску контролюючим органом розпочинаються та проводяться в разі одержання хоча б одного з таких документів (відомостей):
відомостей державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи;
відомостей з Єдиного державного реєстру чи ЄДРПОУ, повідомлення про припинення відокремленого підрозділу;
судових рішень або відомостей з Єдиного державного реєстру, іншої інформації щодо прийняття судом рішень про порушення провадження у справі про банкрутство чи визнання банкрутом платника єдиного внеску, порушення справи або прийняття рішення судом про припинення юридичної особи, визнання недійсною державної реєстрації чи установчих документів такого платника, зміну мети установи, реорганізацію платника єдиного внеску.
	При отриманні одного із зазначених документів (відомостей) контролюючий орган вносить відповідний запис до реєстру страхувальників.
	2. Після отримання від державного реєстратора відповідних відомостей згідно з пунктом 1 цього розділу контролюючий орган проводить передбачену законодавством перевірку платника щодо правильності нарахування та сплати єдиного внеску.
	3. За результатами перевірки щодо правильності нарахування та сплати єдиного внеску платник здійснює остаточні розрахунки.
	4. До завершення строку, визначеного для заявлення кредиторами своїх вимог, а також у день отримання запиту від суб'єкта державної реєстрації контролюючий орган передає до Єдиного державного реєстру у порядку інформаційної взаємодії відомості про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати єдиного внеску за формою N 11-ЄСВ.
	Якщо до завершення строку, визначеного для заявлення кредиторами своїх вимог, на запит суб'єкта державної реєстрації контролюючим органом було надано відомості про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску та якщо у платника єдиного внеску виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску до проведення державної реєстрації припинення юридичної особи, то контролюючий орган формує та передає до Єдиного державного реєстру відомості про наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску.
	Якщо контролюючим органом до Єдиного державного реєстру передано відомості про наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску, то після погашення такої заборгованості контролюючий орган передає до Єдиного державного реєстру відомості про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску.
	5. У разі наявності заборгованості зі сплати єдиного внеску відомості за формою N 11-ЄСВ разом із додатком надсилаються (видаються) комісії з припинення (ліквідаційній комісії, ліквідатору) або відповідальній особі платника за його зверненням.
	6. Після надходження від державного реєстратора відомостей про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи або повідомлення про закриття відокремленого підрозділу із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру, контролюючий орган знімає платника єдиного внеску з обліку та вносить відповідні записи до реєстру страхувальників із зазначенням дати та підстави зняття з обліку.
	Дата зняття з обліку відповідає даті закриття інтегрованої картки платника єдиного внеску або даті отримання від державного реєстратора відомостей про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи у разі, якщо на дату отримання таких відомостей закрито інтегровану картку такого платника.
	Закриття рахунків здійснюється відповідно до наказу Мінфіну від 22.06.12 №758 «Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України» (зі змінами) (розділ 7 Порядку).
	Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу - сільську, селищну, міську раду, обрану об'єднаною територіальною громадою, її виконавчий комітет, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, здійснюється на підставі заяви, поданої сільським, селищним, міським головою, обраним об'єднаною територіальною громадою, або уповноваженою ним особою.
Відповідно до вимог Закону України «Про добровільне об'єднання територіальних громад» від 05.02.2015 №157-VIII в органах Державної казначейської служби України відкриваються рахунки для зарахування надходжень до об'єднаних територіальних громад. 
Слід зазначити, що рахунки, які були відкриті для територіальних громад сіл, селищ, міст, що увійшли до складу об'єднаних територіальних громад, закриваються.
З метою забезпечення надходжень до бюджетів об'єднаних територіальних громад, недопущення випадків помилкової сплати податків і зборів на неправильні бюджетні рахунки Головним управлінням ДФС в області здійснюються організаційні заходи щодо:
	- розміщення інформації про реквізити відкритих рахунків на офіційному субсайті територіальних органів ГУ ДФС у Житомирській області (http://zt.sfs.gov.ua/ ) в розділі «Бюджетні рахунки» та на дошках оголошень Центрів обслуговування платників ( http://zt.sfs.gov.ua/byudjetni-rahunki/ );
- проведення відповідної роз'яснювальної роботи з платниками податків, в т.ч. із залученням Центрів обслуговування платників та засобів масової інформації.
Звертаємо увагу, що реквізити рахунків для зарахування надходжень до об'єднаних територіальних громад доводяться платникам податків виключно в частині податків і зборів, що підлягають зарахуванню до місцевих бюджетів (на заміну тих, що були закриті).

II РОЗДІЛ
ПОРЯДОК ВКЛЮЧЕННЯ ТА ВИКЛЮЧЕННЯ ДО РЕЄСТРУ НЕПРИБУТКОВИХ УСТАНОВ ТА ОРГАНІЗАЦІЙ

Відповідно до пункту 3 статті 17 Закону України від 15.05.2003 № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації включення відомостей про юридичну особу, зареєстровану до 1 липня 2004 року, відомості про яку не містяться в Єдиному державному реєстрі, подається заява про державну реєстрацію включення відомостей про юридичну особу до Єдиного державного реєстру. Таким чином, установам та організаціям, що перебувають у 6 стані «включений до ЄДР з вiдмiткою, що свiдоцтво недiйсне» та установам, що мають дев’ятизначний код ЄДРПОУ (взяті на облік лише в інспекції для отримання ознаки неприбутковості) необхідно пройти державну реєстрацію та привести свої установчі документи відповідно до вимог статті 133 Кодексу.
Порядок ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення та виключення з Реєстру (далі – Порядок) встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 року із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України  від 29 березня 2017 року N 195.
Відповідно до пункту 6 Порядку для включення до Реєстру неприбуткова організація повинна подати до контролюючого органу реєстраційну заяву за формою 1-РН згідно з додатком 1 і засвідчені підписом керівника або представника такої організації та скріплені печаткою (за наявності) копії установчих документів неприбуткової організації (крім тих, що оприлюднені на порталі електронних сервісів відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", а житлово-будівельні кооперативи також засвідчені підписом керівника або представника такого кооперативу та скріплені печаткою (за наявності) копії документів, що підтверджують дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та факт спорудження або придбання такого будинку житлово-будівельним (житловим) кооперативом. Неприбуткові організації, що діють на підставі установчих документів організації вищого рівня, відповідно до закону подають разом із реєстраційною заявою за формою 1-РН згідно з додатком 1 засвідчену підписом керівника або представника такої організації та скріплену печаткою (за наявності) копію документа, який підтверджує включення до організації вищого рівня та надає право діяти на підставі установчих документів такої організації вищого рівня. 
Реєстраційна заява та копії зазначених документів можуть бути подані (надіслані) неприбутковою організацією в один із таких способів:
•	особисто керівником або представником неприбуткової організації (в обох випадках з документальним підтвердженням особи та її повноважень) або уповноваженою на це особою;
•	поштою з повідомленням про вручення та описом вкладення;
•	засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, якщо установчі документи оприлюднені на порталі електронних сервісів відповідно до Закону;
•	державному реєстратору як додаток до заяви про державну реєстрацію створення юридичної особи або змін до відомостей про юридичну особу. Така заява передається в електронній формі в установленому порядку технічним адміністратором Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань до контролюючих органів разом з відомостями про державну реєстрацію створення юридичної особи або змін до відомостей про юридичну особу згідно із Законом. 
Контролюючий орган проводить перевірку відомостей, що містяться в поданих документах, щодо відповідності вимогам, встановленим ПКУ та законодавством, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації.
Контролюючий орган отримує доступ до установчих документів, що оприлюднені на порталі електронних сервісів, відповідно до порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого Мін'юстом.
Відповідно до вимог пункту 7 Порядку контролюючий орган здійснює включення неприбуткової організації до Реєстру в разі, коли організація відповідає таким вимогам:
•	утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації;
•	установчі документи неприбуткової організації (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їх праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов'язаних з ними осіб. Для цілей цього абзацу не вважається розподілом отриманих доходів (прибутків) фінансування видатків, визначених підпунктом 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 Кодексу;
•	установчі документи неприбуткової організації (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зарахування до доходу бюджету в разі припинення юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення). Положення цього абзацу не поширюється на об'єднання та асоціації об'єднань співвласників багатоквартирних будинків;
•	положення третього і четвертого абзаців цього пункту стосовно вимог щодо наявності установчих документів не поширюються на бюджетні установи. 
За результатами розгляду реєстраційної заяви та документів, що додаються до неї (пункт 8 Порядку), протягом 14 календарних днів з дня їх отримання контролюючим органом приймається рішення про:
•	включення, повторне включення, відмову у включенні (повторному включенні) неприбуткової організації до Реєстру;
•	виключення неприбуткової організації з Реєстру;
•	зміну ознаки неприбутковості.
Контролюючий орган відмовляє неприбутковій організації у включенні до Реєстру в разі:
•	подання неприбутковою організацією неповного пакета документів, визначених пунктом 6 Порядку;
•	невідповідності неприбуткової організації вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 Кодексу.
Відповідне рішення за формою згідно з додатком 2 Порядку готується у двох примірниках, один з яких надається неприбутковій організації, а другий залишається в контролюючому органі.
Після отримання рішення про відмову у включенні до Реєстру неприбуткова організація може усунути недоліки та повторно подати документи до контролюючого органу відповідно до пункту 6 цього Порядку, не змінюючи при цьому положення установчих документів, до яких контролюючим органом не висловлено зауважень. Повторно надіслана реєстраційна заява розглядається в строки, зазначені в абзаці першому цього пункту.
За результатами розгляду реєстраційної заяви з позначкою "зміни" контролюючий орган відповідно до пунктів 7 і 8 цього Порядку вносить записи (зміни) до Реєстру та видає неприбутковій організації рішення про повторне включення неприбуткової організації до Реєстру або про зміну ознаки неприбутковості, або про відмову у повторному включенні організації до Реєстру.
Під час повторного включення неприбуткової організації до Реєстру ознака неприбутковості та дата її присвоєння не змінюються.
Для виключення з реєстру необхідно подати заяву 1-РН з позначкою «Виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій».
Під час виключення неприбуткової організації з Реєстру присвоєна їй ознака неприбутковості скасовується:
з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулося недотримання вимог пункту 133.4 статті 133 Кодексу;
з дати припинення юридичної особи (в результаті її ліквідації, злиття, приєднання, поділу або перетворення);
з дати надходження до контролюючого органу заяви неприбуткової організації про виключення з Реєстру за власною ініціативою.
За наявності декількох підстав для виключення неприбуткової організації з Реєстру датою скасування ознаки неприбутковості вважається дата тієї події, що відбулася раніше.

2.1 Обов’язковість подання  річної фінансової звітності, як додатку  до звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації 

Неприбуткові підприємства, установи та організації (далі – неприбуткові організації), визначені пунктом 133.4 статті 133 Кодексу, подають звіт про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації (далі – Звіт) за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (професійні спілки, їх об’єднання та організації профспілок, утворені в порядку, визначеному законом, звітують у разі порушень пункту 133.4 статті 133 Кодексу), та річну фінансову звітність.
Фінансова звітність, що складається та подається відповідно до пункту 46.2 статті 46 Кодексу платниками податку на прибуток та неприбутковими організаціями, є додатком до податкової декларації з податку на прибуток (далі – Декларація) та Звіту та її невід’ємною частиною. 
Бюджетні установи разом зі Звітом про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації (далі –Звіт) подають до органів ДФС форми фінансової звітності та форми щодо розкриття її елементів, які встановлені наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2009 № 1541 і складені у порядку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.01.2012 № 44.
Про надані форми фінансової звітності проставляються відповідні позначки у таблиці «Відомості про одночасне подання до Звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації форм фінансової звітності» Звіту.
Податкова звітність, складена з порушенням норм статті 48 Кодексу, не вважається податковою декларацією (пункт 48.7 стаття 48 Кодексу).
У разі неподання до органу ДФС фінансової звітності разом з Декларацією (Звітом) як її невід’ємної частини, така податкова звітність не визнається податковою декларацією.
Неподання або несвоєчасне подання платником податку на прибуток (неприбутковими підприємствами, установами та організаціями) Декларації (Звіту), обов’язок подання яких до контролюючих органів передбачено Кодексом, – тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, – тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

III РОЗДІЛ
МІСЦЕВІ ПОДАТКИ І ЗБОРИ 
Відповідно до статті 8 Кодексу встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, які є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених Кодексом.
До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених ПК, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені відповідно до закону та перспективного плану формування територій громад, у межах їх повноважень, і є - обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
До місцевих податків належать:

1. Податок на майно, який складається з:

- податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (статті 266 Кодексу);
- транспортного податку (статті 267 Кодексу );
- плати за землю (статті 269-289 Кодексу ).

 2. єдиний податок (статті 291-300 Кодексу):

- перша група – виключно фізичні особи що не використовують працю найманих осіб;
- друга група – тільки фізичні особи, у яких протягом року обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень;
- третя група - юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;
- четверта група - сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

До місцевих зборів належать:

- збір за місця для паркування транспортних засобів (статті 268-1 Кодексу);
- акцизний збір (статті 212 Кодексу);
- туристичний збір (статті 268 Кодексу).

Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Установлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.
Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.
Відповідно до статті 12 Кодексу: сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. 
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному Кодексом. 
При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII ПКУ для відповідного місцевого податку чи збору. 
Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів. 
Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. 
У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю;
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, затверджує форми податкових декларацій (розрахунків) з місцевих податків та зборів згідно з порядком, встановленим цим Кодексом, а у разі потреби надає методичні рекомендації щодо їх заповнення. 
Не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.
До повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать:
- встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених Кодексом;
- визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 Кодексом; 
- до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду. 
Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пунктом 12.3 статті 12 Кодексом. 

3.1.ОСОБЛИВОСТІ ОПОДАТКУВАННЯ ТА ВСТАНОВЛЕННЯ СТАВОК З ПОДАТКУ НА МАЙНО

Місцевий податок на майно складається з:

•	податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;
•	транспортного податку;
•	плати за землю.

1. Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки

Об'єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки. У нежитловій нерухомості виділяють (Підпунктом 14.1.129 пункту 14.1 статті 14):
будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; будівлі промислові та склади;
будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; інші будівлі.
Для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, базою оподаткування визначено загальну площу об'єкта оподаткування.
Об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які не є об'єктом оподаткування
 
До переліку об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, які не є об'єктом оподаткування, відносяться (підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу):
а) об’єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності);
б) об’єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов’язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки; 
в) будівлі дитячих будинків сімейного типу; 
г) гуртожитки;
ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, в тому числі у зв’язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об’єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад;
д) об’єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об’єкта на дитину;
е) об’єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб’єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках;
є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств;
ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності;
з) об’єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств;
и) об’єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об’єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність;
і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг;
ї) об’єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення та відпочинку дітей, а також дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення і відпочинку дітей, які знаходяться на балансі підприємств, установ та організацій, які є неприбутковими і внесені контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій (далі – Реєстр). У разі виключення з Реєстру декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру;
й) об’єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, центрів фізичного здоров’я населення, центрів з розвитку фізичної культури і спорту інвалідів, дитячо-юнацьких спортивних шкіл, а також центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, дитячо-юнацьких спортивних шкіл і спортивних споруд всеукраїнських фізкультурно-спортивних товариств, їх місцевих осередків та відокремлених підрозділів, що є неприбутковими та включені до Реєстру. У разі виключення таких установ та організацій з Реєстру декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру;
к) об’єкти нежитлової нерухомості баз олімпійської та параолімпійської підготовки. Перелік таких баз затверджується Кабінетом Міністрів України;
л) об’єкти житлової нерухомості, які належать багатодітним або прийомним сім’ям, у яких виховується п’ять та більше дітей. 

Визначення терміну «промислових підприємств»

При визначенні промислових підприємств, необхідно дотримуватись вимог Національного класифікатора України ДК 009:2010 та Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу).
Промислове підприємство - це підприємство, що виробляє промислову продукцію у визначених обсягах згідно з заданою технологією.
Термін «промислове підприємство» охоплює всі підприємства, які відносяться до таких галузей економічної діяльності: добувна промисловість, переробна промисловість, будівництво, електроенергія, газ, водопостачання і санітарне обслуговування, транспорт, склади і служби зв’язку (статті 1 Конвенції про допомогу у випадках виробничого травматизму в м. Женева від 8 липня 1964 року № 121).
Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі – ДК 009:2010), економічна діяльність – процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.
Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва – це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар’єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво». 
Тобто, з метою застосування норм підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу  промисловими вважаються підприємства, які відповідно до ДК 009:2010 відносяться до секцій:
B «Добувна промисловість та розроблення кар’єрів»;
C «Переробна промисловість», зокрема виробництво харчових продуктів, напоїв, тютюнових виробів, текстильне виробництво, виробництво шкіри, виробів зі шкіри та інших матеріалів, виробництво паперу та паперових виробів, поліграфічна діяльність, тиражування записаної інформації тощо; 
D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря»;
E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами»;
F «Будівництво». 
Також Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі – ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб’єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об’єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) належать будівлі промислові – будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

Визначення бази оподаткування житлової нерухомості 

Розміри житлової нерухомості, на яку застосовуються пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Так, база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується  (Підпунктом 266.4.1 пункту 226.4 статті 226 Кодексу):
- для квартири/квартир незалежно від кількості - на 60 кв. метрів; для житлового будинку/будинків незалежно від кількості - на 120 кв. метрів;
- для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - па 180 кв. метрів.
При цьому сільські, селищні, міські ради можуть збільшувати граничну межу житлової нерухомості, на яку зменшується база оподаткування.
Крім того, сільські, селищні, міські ради встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової нерухомості для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Слід звернути увагу, що пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб не надаються на:
- об'єкт/об'єкти оподаткування, якщо площа такого/таких об'єкта/об'єктів перевищує п'ятикратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої рішенням органів місцевого самоврядування;
- об'єкти/об’єктів  оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об'єктом оподаткування.
Органи місцевого самоврядування до 25 грудня поточного року, що передує звітному, подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням об'єкта житлової/нежитлової нерухомості відомості щодо встановлених ними ставок податку та наданих ними пільг, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Ставка податку 

Ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за ОТГ залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Пунктом 3 розділ ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Кодексу та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (далі – Закон № 1791) установлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до Закону № 1791, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки, зокрема податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, застосовуються з коефіцієнтом 0,5.
В 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання Закону № 1791, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Кодексу та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (пункту 4 розділ ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1791).

Порядок обчислення та сплати податку

Базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об’єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Кодексу). 
База оподаткування об’єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункт 266.3 статті 266 Кодексу).
База оподаткування об’єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи з загальної площі кожного окремого об’єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об’єкт  (підпункт 266.3.3 пункт 266.3 статті 266 Кодексу).
Обчислення суми податку з об’єкта/об’єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника житлової нерухомості у такому порядку (підпунктом 266.7 1 пункт 266.7 статті 266 Кодексом)  :
а) за наявності у власності платника податку одного об’єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Кодексу та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об’єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об’єктів зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Кодексу та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об’єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об’єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Кодексу та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Кодексу, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об’єктів житлової нерухомості;
ґ) за наявності у власності платника податку об’єкта (об’єктів) житлової нерухомості, в тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 кв.м. (для квартири) та/або 500 кв.м. (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» підпункту 266.7 1 пункту 266.7 статті 266 Кодексу, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об’єкт житлової нерухомості (його частку).
Обчислення суми податку з об’єкта/об’єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об’єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Кодексу визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Кодексу, та відповідні платіжні реквізити, зокрема органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об’єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Щодо новоствореного (нововведеного) об’єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою – платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об’єкт. 
Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об’єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Платники податку – юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають до контролюючого органу за місцезнаходженням об’єкта/об’єктів оподаткування декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі – Декларація), за формою, встановленою у порядку, передбаченому статті 46 Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально (підпункт 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Кодексу).
Тобто, граничним терміном подання Декларації є 19 лютого звітного року.
Якщо останній день строку подання податкової Декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем (пунктом 49.20 статті 49 Кодексу).
Щодо новоствореного (нововведеного) об’єкта житлової нерухомості та/або нежитлової нерухомості Декларація юридичною особою – платником подається протягом 30 календарних днів з дня виникнення права власності на такий об’єкт, а податок сплачується з місяця, в якому виникло право власності на такий об’єкт. 
У разі переходу права власності на об’єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об’єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності (підпунктом 266.8.1 пунктом 266.8 статті 266 Кодексу).
Суб’єкт господарювання, який вперше подає Декларацію за новостворений (нововведений) об’єкт житлової нерухомості та звітує за рік, у полі «Тип декларації» зазначає «Звітна».
Якщо перехід права власності на новостворений (нововведений) об’єкт оподаткування відбувся до 20 лютого, а звітну Декларацію вже подано, то до закінчення граничного терміну її подання платником податків – юридичною особою Декларація подається з типом «Звітна нова».
При переході права власності на об’єкт оподаткування після закінчення граничного терміну подання Декларації (після 20 лютого звітного року) протягом 30 календарних днів з дня виникнення права власності на такий об’єкт подається Декларація з типом «Уточнююча».
Відповідно до підпункту 266.10.1. пункту 266.10 статті 266 Кодексу податкове зобов’язання за звітний рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується: 
а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; 
б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

3.2 ТРАНСПОРТНИЙ ПОДАТОК

Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі.
Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п’яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування, а базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцем реєстрації об'єкта оподаткування декларацію з розбивкою річної суми рівними частками поквартально. 
Сплачується податок юридичними особами авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації
Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, декларація юридичною особою - платником подається протягом місяця з дня виникнення права власності на такий об'єкт, а податок сплачується починаючи з місяця, в якому виникло право власності па такий об'єкт.
У разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року, податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об'єкт.
За об'єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу (підпункту 267.6.6 пункту 267.6 статті 267 Кодексу).
Щодо фізичних осіб, то обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування, які їм належать і зареєстровані в Україні, здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку на підставі відомостей, необхідних для розрахунку податку, отриманих від органів внутрішніх справ.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року) (підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Кодексу).
Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень- рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.
Фізичними особами транспортний податок сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
3.3 Плата за землю

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом, а справляння плати за землю – Податковим.
Використання землі в Україні є платним (статті 206 Земельного кодексу).
Плата за землю - обов’язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Кодексу).
Земельний податок  - це обов’язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі, орендарі. Об’єктами оподаткування є земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, земельні частки (паї), що перебувають у власності, земельні ділянки, надані в оренду (статті 269, 270, підпункти 288.2 та 288.3 статті 288 Кодексу).

Ставки податку та пільги

Органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території  (пункт 284.1 стаття 284 Кодексу).
Відповідно до статті 281 Кодексу від сплати земельного податку звільняються:
- інваліди першої і другої групи, 
- фізичні особи, які виховують трьох і більше дітей віком до 18 років, 
- пенсіонери (за віком), 
- ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України ”Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, 
- фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Звільнення від сплати земельного податку за земельні ділянки, передбачене для вказаних категорій фізичних осіб, поширюється на одну земельну ділянку за кожним видом використання у межах граничних норм:
- для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари; 
- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах - не більш як 0,25 гектара, в селищах - не більш як 0,15 гектара, в містах - не більш як 0,10 гектара; 
- для індивідуального дачного будівництва - не більш як 0,10 гектара; 
- для будівництва індивідуальних гаражів - не більш як 0,01 гектара; 
- для ведення садівництва - не більш як 0,12 гектара.
Від сплати податку звільняються на період дії єдиного податку четвертої групи власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі за умови передачі земельних ділянок та земельних часток (паїв) в оренду платнику єдиного податку четвертої групи (пункт 281.3 стаття 281 Кодексу).
Якщо фізична особа, визначена у підпункті 281.1 статті 281 Кодексу, має у власності декілька земельних ділянок одного виду використання, то така особа до 1 травня поточного року подає письмову заяву у довільній формі до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки про самостійне обрання/зміну земельної ділянки для застосування пільги. 
Пільга починає застосовуватися до обраної земельної ділянки з базового податкового (звітного) періоду, у якому подано таку заяву.
Відповідно до норм статті 121 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року N 2768-III зі змінами та доповненнями право на безоплатне отримання із земель державної або комунальної власності земельних ділянок, у межах зазначених граничних норм, мають громадяни України. 
Іноземні громадяни та особи без громадянства не мають права набувати права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Перелік земельних ділянок, які не підлягають оподаткуванню земельним податком, наведено у статті 283 Кодексу. 

Не сплачується податок за: 

- сільськогосподарські угіддя зон радіоактивно забруднених територій, визначених відповідно до закону такими, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (зон відчуження, безумовного (обов’язкового) відселення, гарантованого добровільного відселення і посиленого радіоекологічного контролю), і хімічно забруднених сільськогосподарських угідь, на які запроваджено обмеження щодо ведення сільського господарства (підпункту 283.1.1 пункту 283.1 статті 283 Кодексу); 
- землі сільськогосподарських угідь, що перебувають у тимчасовій консервації або у стадії сільськогосподарського освоєння (підпункту 283.1.2 пункту 283.1 статті 283 Кодексу); 
- земельні ділянки державних сортовипробувальних станцій і сортодільниць, які використовуються для випробування сортів сільськогосподарських культур (підпункту 283.1.3 пункту 283.1 статті 283 Кодексу); 
- землі дорожнього господарства автомобільних доріг загального користування - землі під проїзною частиною, узбіччям, земляним полотном, декоративним озелененням, резервами, кюветами, мостами, штучними спорудами, тунелями, транспортними розв’язками, водопропускними спорудами, підпірними стінками, шумовими екранами, очисними спорудами і розташованими в межах смуг відведення іншими дорожніми спорудами та обладнанням, а також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг, а саме: а) паралельні об’їзні дороги, поромні переправи, снігозахисні споруди і насадження, протилавинні та протисельові споруди, вловлюючи з’їзди, захисні насадження, шумові екрани, очисні споруди; б) майданчики для стоянки транспорту і відпочинку, склади, гаражі, резервуари для зберігання паливно-мастильних матеріалів, комплекси для зважування великогабаритного транспорту, виробничі бази, штучні та інші споруди, що перебувають у державній власності, власності державних підприємств або власності господарських товариств, у статутному капіталі яких 100 відсотків акцій (часток, паїв) належить державі (підпункту 283.1.4 пункту 283.1 статті 283 Кодексу); 
- земельні ділянки сільськогосподарських підприємств усіх форм власності та фермерських (селянських) господарств, зайняті молодими садами, ягідниками та виноградниками до вступу їх у пору плодоношення, а також гібридними насадженнями, генофондовими колекціями та розсадниками багаторічних плодових насаджень (підпункту 283.1.5 пункту 283.1 статті 283 Кодексу); 
- земельні ділянки кладовищ, крематоріїв та колумбаріїв (підпункту 283.1.6 пункту 283.1 статті 283 Кодексу); 
- земельні ділянки, на яких розташовані дипломатичні представництва, які відповідно до міжнародних договорів (угод), згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, користуються приміщеннями та прилеглими до них земельними ділянками на безоплатній основі (підпункту 283.1.7 пункту 283.1 статті 283 Кодексу);
- земельні ділянки, надані для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення діяльності релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку (підпункту 283.1.8 пункту 283.1 статті 283 Кодексу).

Пільги щодо сплати земельного податку для юридичних осіб 

Передбачено пільги щодо сплати земельного податку для юридичних осіб (пункт 282.1 статті 282):
санаторно-курортні та оздоровчі заклади громадських організацій інвалідів, реабілітаційні установи громадських організацій інвалідів (підпункту 282.1.1 пункту 282.1 статті 282 Кодексу); 
громадські організації інвалідів України, підприємства та організації, які засновані громадськими організаціями інвалідів та спілками громадських організацій інвалідів і є їх повною власністю, де протягом попереднього календарного місяця кількість інвалідів, які мають там основне місце роботи, становить не менш як 50 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за умови, що фонд оплати праці таких інвалідів становить протягом звітного періоду не менш як 25 відсотків суми загальних витрат на оплату праці. 
Зазначені підприємства та організації громадських організацій інвалідів мають право застосовувати цю пільгу за наявності дозволу на право користування такою пільгою, який надається уповноваженим органом відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». 
У разі порушення вимог цієї норми зазначені громадські організації інвалідів, їх підприємства та організації зобов’язані сплатити суми податку за відповідний період, проіндексовані з урахуванням інфляції, а також штрафні санкції згідно із законодавством (підпункту 282.1.2 пункту 282.1 статті 282 Кодексу): 
бази олімпійської та параолімпійської підготовки, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України (підпункту 282.1.3 пункту 282.1 статті 282 Кодексу); 
дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади незалежно від форми власності і джерел фінансування, заклади культури, науки (крім національних та державних дендрологічних парків), освіти, охорони здоров’я, соціального захисту, фізичної культури та спорту, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів (підпункту 282.1.4 пункту 282.1 статті 282 Кодексу); 
державні та комунальні дитячі санаторно-курортні заклади та заклади оздоровлення і відпочинку, а також дитячі санаторно-курортні та оздоровчі заклади України, які знаходяться на балансі підприємств, установ та організацій, які є неприбутковими і внесені контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення таких підприємств, установ та організацій з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій (підпункту 282.1.5 пункту 282.1 статті 282 Кодексу); 
державні та комунальні центри олімпійської підготовки, школи вищої спортивної майстерності, центри фізичного здоров’я населення, центри з розвитку фізичної культури і спорту інвалідів, дитячо-юнацькі спортивні школи, а також центри олімпійської підготовки, школи вищої спортивної майстерності, дитячо-юнацькі спортивні школи і спортивні споруди всеукраїнських фізкультурно-спортивних товариств, їх місцевих осередків та відокремлених підрозділів, що є неприбутковими та включені до Реєстру неприбуткових установ та організацій, за земельні ділянки, на яких розміщені їх спортивні споруди. 
У разі виключення таких установ та організацій з Реєстру неприбуткових установ та організацій, декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій (підпункту 282.1.6 пункту 282.1 статті 282 Кодексу). 
Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування визначених місцевих податків та зборів (підпункт 12.3.4 пункт 12.3 статті 12 Кодексу).
До 25 грудня року, що передує звітному, органи місцевого самоврядування повинні подавати контролюючим органам рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг з сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам (абзац другий пункту 284.1 статті 284 Кодексу).
Зміни до зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися такі зміни.
Якщо органи місцевого самоврядування не оприлюднили та не надали у встановлені чинним законодавством терміни відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішень щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам, плата за землю справляється відповідно до вимог підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Кодексу із застосуванням ставок земельного податку поточного року.
Для окремих категорій землекористувачів нормами Кодексу визначено умови, за яких вони можуть бути платниками плати за землю.
Зокрема, при переході права власності на будівлі земельний податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на земельну.
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.
З огляду на викладене, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування необхідно провести інвентаризацію земельних ділянок і землекористувачів та організувати роботу щодо оформлення права землекористування відповідно до повноважень, визначених статті 122 Земельного кодексу України.
Ставка податку
Особлива увага приділяється наданню права місцевим радам у межах повноважень, визначених Кодексу, приймати рішення щодо встановлення ставок земельного податку.
Так, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, а для земель загального користування  - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки (пункту 274.1 статті 274 Кодексу), а для сільськогосподарських угідь – не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки. 
Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності).
Водночас, пункт 4 розділ ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (далі – Закон № 1791) установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання Закону № 1791, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пунктів 4.1 та 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пунктів 12.4 та  12.5 статті 12 Кодексу та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Обов'язковість проведення нормативної грошової оцінки земель передбачено статтею 13 Закону України "Про оцінку земель", а періодичність проведення - статтею 18 цього Закону: не рідше ніж один раз на 5-7 років.
Своєчасне проведення (повторної) нормативної грошової оцінки земельних ділянок у населених пунктах України у терміни, визначені чинним законодавством, - джерело додаткових надходжень до місцевого бюджету з плати за землю.
Додатково повідомляємо, що за інформацією Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2016 рік, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, застосовується із значенням:
-	для сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів) – 100 відсотків;
-	для земель несільськогосподарського призначення – 106 відсотків
.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, розрахований відповідно до пункту 289.2 статті 289 Кодексу.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 1996 рік - 1,703, 1997 - 1,059, 1998 - 1,006, 1999 - 1,127, 2000 - 1,182, 2001 - 1,02, 2005 - 1,035, 2007 - 1,028, 2008 - 1,152, 2009 - 1,059, 2010 - 1,0, 2011 - 1,0, 2012 - 1,0, 2013 - 1,0, 2014 - 1,249, 2015 -1,433, 2016 – 1,2. Нормативна грошова оцінка земель за 2002, 2003, 2004 та 2006 роки не індексувалась. Кумулятивне значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель з 1995 року станом на 1 січня 2015 року становить 3,997.
Відповідальність за несплату

Фізичні особи – платники податків повинні сплачувати податки і збори, встановлені Податковим кодексом, через установи банків та поштові відділення.
Фізичними особами у сільській  та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних ) рад або рад об’єднаних територіальних громад, створених згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 Кодексу (пункту 287.5 статті 287 Кодексу).
Як зазначалося вище, нарахування фізичним особам сум податку здійснюється контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення – рішення  про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 Кодексу, тобто платник – фізична особа до 1 липня поточного року узгоджує суму грошового зобов’язання з плати за землю з фізичних осіб.
 У разі якщо фізична особа – землевласник, землекористувач або орендар не здійснила сплату узгодженої суми грошового зобов’язання з плати за землю, то до такої особи застосовується штрафна (фінансова) санкція у таких розмірах:		
 - при затримці до 30 календарних днів включно, що настають за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу;
- при затримці понад 30 календарних днів настають за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 20 % погашеної суми податкового боргу.

3.4 Єдиний податок

На сьогодні суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку (пункт 4 статті 291 Кодексу):
1)	перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;
2)	друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:
не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;
обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень;
3)	третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, є необмеженою та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь - якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 50000000 гривень;
4)	четверта група - сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.
Фіксовані ставки єдиного податку для платників першої - другої груп встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які провадять господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності з розрахунку на календарний місяць (пункт 2 стаття 293 Кодексу):
- для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати;
- для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно органи місцевого самоврядування протягом січня поточного року можуть переглянути ставки єдиного податку для таких груп платників та офіційно оприлюднити прийняті рішення до 15 липня поточного року.
Для справляння єдиного податку з юридичних осіб (платники III та IV груп) рішення місцевих рад не потрібні, оскільки ставки податку визначено Кодексом.

3.3.1.Єдиний податок: Перша група платників.

Обмеження доходу дo 300000 грн. Ставка – до 10% прожиткового мінімуму (160 грн. для 2017 року) (пункт 291.4 стаття 291 Кодексу). 
І група платників – виключно фізичні особи що не використовують працю найманих осіб. Платник єдиного податку першої групи може займатися роздрібним продажем товарів з торговельних місць на ринках та/або наданням побутових послуг населенню, перелік яких наведено в пункті 291.7 Кодексу.  ФОП першої групи може надавати послуги тільки населенню. 
Підприємець не може здійснювати роздрібний продаж товарів в магазині, навіть якщо той знаходиться на території ринку. Платник єдиного податку першої групи може мати річний обсяг доходу, що не перевищує 300 тис. грн. (пункту 291.4  стаття 291 Кодексу). 
Платники першої групи не можуть використовувати працю найманих осіб та повинні справляти єдиний податок в межах до 10 % розміру мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року. Для обчислення доходу фізичні особи, що обрали першу групу єдиного податку, враховують всі надходження у грошовій формі (готівковій та/або безготівковій), матеріальній або нематеріальній формі, крім доходу, який фізична особа отримала у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхових виплат і відшкодування (пасивні доходи), а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить особі на праві власності та використовується в її господарській діяльності. 
Не включаються до доходу платників єдиного податку суми податків і зборів, зазначених у пункті 292.10 Кодексу, суми податків та коштів, перелік яких встановлено у пункті 292.11 Кодексу. Ставка податку - дo 10% мінімальної заробітної плати. Ставка 18 %: до суми перевищення ліміту обсягу доходу; до доходу від видів діяльності, не зазначених у свідоцтві платника єдиного податку; до доходу, отриманого із застосуванням іншого способу розрахунків, ніж грошового; до доходу від видів діяльності, що не дають права на застосування спрощеної системи оподаткування.
 У разі здійснення платником єдиного податку 1 групи кількох видів діяльності застосовується максимальний розмір ставки єдиного податку, встановлений для таких видів діяльності (згідно пункту 293.6. Кодексу). Платники першої групи звільняються від сплати податку на прибуток, ПДФО, земельного податку та ПДВ, але сплачують рентну плату за спец використання води. 
Для обліку своєї діяльності підприємці на першій групі оподаткування єдиним податком повинні вести книгу обліку доходів, зареєстровану в податковій службі за місце знаходження таких платників. Податкову звітність ФОП першої групи єдиного податку подають раз на рік протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року. А сплачують єдиний податок у вигляді авансових внесків щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця. 

3.3.2. Єдиний податок: друга група платників
Обмеження доходу — дo 1500000 грн. Ставка — дo 20% мінімальної зарплати (в 2017 році - до 640,00грн.) (пункт 291.4 стаття 291 Кодексу). 
ІІ група платників Єдиного податку — тільки фізичні особи. Кількість найманих працівників не більше 10 осіб. Платники другої групи використовують працю найманих працівників (ФОП може прийняти на роботу до 10 осіб) та мати річний обсяг доходу, що не перевищує 1,5 млн. грн. 
Фізична особа — підприємець другої групи має право надавати послуги, у т. ч. побутові, платникам єдиного податку та/або населенню, займатися виробництвом та/або продажем товарів, вести діяльність у сфері ресторанного господарства. Але є і деякі обмеження. Підприємцям другої групи не дозволено надавати посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснювати діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. 
Справляється єдиний податок на основі ставки у межах до 20% розміру мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року (пункт 293.2 стаття 293 Кодексу). Платники другої групи єдиного податку повинні вести книгу обліку доходів, зареєстровану в податковій службі у встановленому законодавством порядку (підпункт 296.1.1 пункт 296.1 стаття 296 Кодексу). 
Для ФОП другої групи передбачена сплата додаткової ставки податку в розмірі 18% до: сум перевищення граничного обсягу доходу; доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесених до першої або другої групи; доходу, отриманого при застосуванні негрошового способу розрахунків; доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права на застосування спрощеної системи оподаткування; доходу, отриманого від провадження заборонених видів діяльності (пункт 293.4 стаття 293 Кодексу).
. 
3.3.3. Єдиний податок: третя група платників

Платниками третьої групи можуть не тільки фізичні особи, але і ті юридичні особи, річний обсяг доходу яких не перевищує 5 млн. грн. Кількість найманих працівників та види діяльності не обмежені (крім тих, які є забороненими видами діяльності й визначені у пунктах 291.5 та 291.7 Кодексу). 
Платники третьої групи можуть обрати одну з двох ставок єдиного податку: 3% доходу, якщо ФОП чи юридична особа бажає бути ще і платником ПДВ; 5%, якщо підприємець чи юридична особа не хоче сплачувати ПДВ або якщо вони зобов’язані бути платниками ПДВ згідно з законодавством (пункт 3 стаття293 Кодексу). 
ФОП може бути застосована додаткова ставка єдиного податку в розмірі 18% у таких самих випадках, що і до платників першої та другої категорії. При цьому до юридичних осіб застосовується подвійна ставка єдиного податку в разі: перевищення граничного обсягу доходу; негрошового способу розрахунків; здійснення заборонених видів діяльності (пункт 293.4 стаття 293 Кодексу). 
Платники третьої групи реєструють та ведуть або книгу обліку доходів (неплатники ПДВ) або книгу обліку доходів і витрат (платники ПДВ). Крім цього, юридичні особи — платники єдиного податку третьої групи мають змогу вести бухгалтерський облік за спрощеною системою. Звітність платники третьої групи подають щоквартально протягом 40 к. днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу, а оплату проводять протягом 10 к. днів після граничного строку подання декларації. Платники третьої групи — і ФОП, і юридичні особи — не сплачують податок на прибуток та земельний податок (підпункт 296.1.2 пункт 296.1 стаття 296 Кодексу). 
ФОП — платники третьої групи звільнені від сплати ПДФО (якщо підприємці не є податковими агентами) та ПДВ (якщо обрали ставку єдиного податку в межах 5%). Що стосується юридичних осіб, то вони повинні сплачувати ПДФО, а також ПДВ, якщо сплачують ставку єдиного податку 3%. ФОП, що є платниками єдиного податку третьої групи, не звільняються від сплати єдиного податку на період відпустки чи тимчасової непрацездатності. 

3.3.4. Єдиний податок : четверта група платників

Четверта група єдиного податку, до якої відносяться юридичні особи — сільгосптоваровиробники. Згідно з законодавством підприємство, яке займається діяльністю у сфері сільського господарства і частка сільськогосподарського товарного виробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищувала 75%, має право зареєструватися як платник єдиного податку четвертої групи. 
Ставка єдиного податку для четвертої групи розраховується, виходячи з розміру ставок з 1 га с/г угідь та/або земель водного фонду, що встановлені у пункті 293.9 Кодексу у відсотках до бази оподаткування. 
Підприємства четвертої групи повинні сплачувати ПДВ та ПДФО, але звільняються від сплати рентної плати за спецвикористання води та земельного податку. 
Об’єктом оподаткування єдиним податком у підприємства — виробника сільськогосподарської продукції на єдиному податку є площа власних або орендованих с/г угідь та/або земель водного фонду. А базою для нарахування єдиного податку є нормативна грошова оцінка 1 га с/г угідь з урахуванням коефіцієнта індексації. 
Ставки згідно пункту 293.9 Кодексу (змінені Законом № 1791 з 2017 року): 
•	рілля, сіножаті, пасовища 0,95 (у 2016 р. - 0,81; y 2015 р. - 0,45) 0,57 (у 2016 р. -0,49; 2015 р. - 0,27) 6,33 (2016 р. - 5,4; 2015 р. - 3,0) 
•	багаторічні насадження 0,57 (у 2016 р. - 0,49; 2015 р. - 0,27) 0,19 (у 2016 р. - 0,16; 2015 р. - 0,09)
•	землі водного фонду 2,43 (2015 р. - 1,35) 
Платник єдиного податку четвертої групи веде бухгалтерський облік згідно з загальними правилами та не має обмежень у способах розрахунків. Сільськогосподарські підприємства звітують раз на рік не пізніше 20 лютого поточного року, а сплачують єдиний податок щоквартально протягом 30 к. днів, що настають за останнім днем кварталу, у таких розмірах: у I-ІІ кварталах — по 10%; у III кварталі — 50%; у IV кварталі — 30%. 

						IV РОЗДІЛ

Акцизний податок в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів

Платники податку та їх реєстрація контролюючими органами.

Платниками цього податку є суб'єкти роздрібної торгівлі, які реалізують безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування, такі підакцизні товари: пиво, алкогольні напої, тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну, товари, зазначені у підпункті 215.3,4 пункту 215,3 статті 215 Кодексу, зокрема нафтопродукти, насамперед бензин та дизельне пальне, паливо моторне альтернативне, біодизель, скраплений газ тощо (підпункту 14.1,212 пункту 14,1 статті 14, підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 Кодексу).
Платниками податку є особи - суб'єкти господарювання роздрібної торгівлі, які здійснюють реалізацію підакцизних товарів. Такі суб'єкти підлягають обов'язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням пункту продажу зазначених вище підакцизних товарів. Реєстрація здійснюється не пізніше граничного терміну подання декларації з акцизного податку за місяць, в якому здійснюється реалізація таких товарів.
Відповідно до підпункту 212.3.1 пункту 212.3 статті 212 Кодексу реєстрація у контролюючих органах як платника податку суб’єкта господарювання, що здійснює діяльність з виробництва підакцизних товарів (продукції) та/або імпорту алкогольних напоїв та тютюнових виробів, яка підлягає ліцензуванню, здійснюється на підставі відомостей щодо видачі такому суб’єкту відповідної ліцензії. Органи ліцензування, що уповноважені видавати ліцензії на зазначені види діяльності, зобов’язані надати контролюючому органу за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців інформацію про видані, переоформлені, призупинені або анульовані ліцензії у п’ятиденний строк з дня здійснення таких дій.
Згідно з підпунктом 212.3.1 приміткою 1 пункту 212.3 статті 212 Кодексу особи - суб’єкти господарювання роздрібної торгівлі, які здійснюють реалізацію підакцизних товарів, підлягають обов’язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням пункту продажу товарів не пізніше граничного терміну подання декларації акцизного податку за місяць, в якому здійснюється господарська діяльність.
Інші платники підлягають обов’язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців, не пізніше граничного терміну подання декларації акцизного податку за місяць, в якому розпочато господарську діяльність (підпункту 212.3.2 пункту 212.3 статті 212 Кодексу).
Також згідно з підпунктом 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 Кодексу особи, які здійснюватимуть реалізацію пального, підлягають обов’язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального. 
Реєстрація платника податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального заяви, форма якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників акцизного податку з реалізації пального, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками акцизного податку.
Таким чином, реєстрація у контролюючих органах як платників акцизного податку суб’єктів господарювання, що здійснюють діяльність з виробництва підакцизних товарів (продукції) та/або імпорту алкогольних напоїв та тютюнових виробів, яка підлягає ліцензуванню, здійснюється на підставі відомостей, наданих органами ліцензування, щодо видачі таким суб’єктам відповідних ліцензій.
Реєстрація інших суб’єктів господарювання як платників акцизного податку здійснюється на підставі поданих за встановленою формою декларацій, які подаються:
суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі, які здійснюють реалізацію підакцизних товарів – за місцезнаходженням пункту продажу товарів;
всіма іншими суб’єктами господарювання – за місцезнаходженням юридичних осіб або місцем проживання фізичних осіб – підприємців.

База, об'єкт оподаткування та ставки акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів.

База оподаткування – це вартість (з податком на додану вартість та без урахування акцизного податку з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Кодексу.
Відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Кодексу під реалізацією суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів слід розуміти продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших об’єктах громадського харчування.
Підпунктом 215.3.10 пункту 215.3 статті 215 Кодексу визначено, що для пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, реалізованих в роздрібній торгівлі, ставка податку становить 5 відсотків. 
Згідно з підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Кодексу об’єктами оподаткування є операції з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України від 6 липня 1995 року №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон №265), а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - дата надходження оплати за проданий товар (пункту 216.9 статті 2.16 Кодексу).
Згідно із Законом №265 розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги); оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Подання декларації та сплати акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів

Відповідно до пункту 223.1 статті 223 Кодексу базовий податковий період для сплати податку відповідає календарному місяцю.
Суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, який здійснює реалізацію підакцизних товарів, подає щомісяця (не пізніше 20 числа наступного періоду) контролюючому органу за місцем реєстрації (тобто, за місцем розташування пункту продажу підакцизних товарів) декларацію з акцизного податку за формою, затвердженою у порядку, встановленому статтею 46 Кодексу (пунктом 223.2 статтею 223 Кодексу).
Отже, декларації з акцизного податку подаються до контролюючих органів, які територіально обслуговують адміністративно-територіальні одиниці, на яких розташовані пункти продажу підакцизних товарів. Тобто, кількість таких декларацій за звітний період має відповідати кількості адміністративно - територіальних одиниць, на яких розташовані пункти продажу підакцизних товарів.
Суми податку перераховуються до бюджету суб'єктом господарювання роздрібної торгівлі, який здійснює реалізацію підакцизних товарів, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Кодексом для подання податкової декларації за місячний податковий період (підпунктом 222.3.1 пунктом 222.3 статтею 222 Кодексу).
Особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, який здійснює реалізацію підакцизних товарів, сплачує податок за місцем реалізації таких товарів (підпунктом 222.3.2 пунктом 222.3 статтею 222 Кодексу).
Отже, сплата податку відбувається до місцевих бюджетів адміністративно-територіальних одиниць, на яких розташовані пункти продажу підакцизних товарів.

V РОЗДІЛ
Збір за місця для паркування транспортних засобів

Щодо ставки збору 

Ставки збору встановлюються за кожний день провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у гривнях за 1 кв. метр площі земельної ділянки, відведеної для організації та провадження такої діяльності, у розмірі до 0,075 відсотка мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
При визначенні ставки збору сільські, селищні, міські ради або ради об’єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, враховують місцезнаходження спеціально відведених місць для паркування транспортних засобів, площу спеціально відведеного місця, кількість місць для паркування транспортних засобів, спосіб поставлення транспортних засобів на стоянку, режим роботи та їх заповнюваність.
Згідно з пунктом 268 прим.1.4 статті 268 прим.1 розд. ХІІ Кодексу ставка збору та порядок сплати збору до бюджету встановлюються відповідною сільською, селищною, міською радою або радою об’єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Платники збору

Відповідно до підпункту 268 прим.1.1.1 п. 268 прим.1.1. статті 268 прим. 1 розд. Кодексу платниками збору за місця для паркування транспортних засобів є юридичні особи, їх філії (відділення, представництва), фізичні особи - підприємці, які згідно з рішенням сільської, селищної або міської ради або ради об’єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад організовують та провадять діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування та спеціально відведених автостоянках.
Перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, в якому зазначаються їх місцезнаходження, загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів, затверджується рішенням сільської, селищної або міської ради або ради об’єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад про встановлення збору.
Таке рішення разом з переліком осіб, які уповноважені організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів, надається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради або ради об’єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад контролюючому органу в порядку, встановленому розділі I Кодексу.
Згідно з підпунктом 12.3.3 пунктом 12.3 статті 12 розд. І ПКУ копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Пільги щодо сплати збору

Об’єктом оподаткування збору за місця для паркування транспортних засобів є земельна ділянка, яка згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об’єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, спеціально відведена для забезпечення паркування транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, тротуарах або інших місцях, а також комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету, за винятком площі земельної ділянки, яка відведена для безоплатного паркування транспортних засобів, передбачених ст. 30 Закону України 21 березня 1991 року №875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» із змінами та доповненнями (далі – Закон №875).
Згідно з ст. 30 Закону №875-ХІІ органи місцевого самоврядування забезпечують виділення земельних ділянок інвалідам із захворюваннями опорно-рухового апарату під будівництво гаражів для автомобілів з ручним керуванням поблизу місця їх проживання.

Термін сплати збору

Сума збору за місця для паркування транспортних засобів, обчислена відповідно до податкової декларації за звітний (податковий) квартал, сплачується щоквартально, у визначений для квартального звітного (податкового) періоду строк, за місцезнаходженням об’єкта оподаткування.
Зокрема, підпунктом  49.18.2 пункту  49.18 статті 49 Кодексу визначено, що податкові декларації за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу подаються протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу.
Платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого ПКУ для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених ПКУ (пункту 57.1 статті 57 Кодексу).

VI РОЗДІЛ
Туристичний збір

Туристичний збір - це місцевий збір, який сплачуться платниками за отримання (споживання) ними  послуг з тимчасового проживання (ночівлі) в місцях, визначених підпунктом 6.1 цього Положення, та зараховується до місцевого бюджету.

Платники збору

Платниками збору є громадяни України, іноземці,
а також особи без громадянства, які прибувають на територію м. Чернівців, та отримують (споживають) послуги з тимчасового проживання (ночівлі) із зобов’язанням залишити місце перебування в визначений строк.
Не є платниками збору:
•	особи, які постійно проживають, у тому числі на умовах договорів найму;
•	особи, які прибули у відрядження ;
•	інваліди, діти-інваліди та особи, що супроводжують інвалідів І групи або дітей-інвалідів (не більше одного супроводжуючого);
•	ветерани війни;
•	учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
•	особи, які прибули за путівками (курсівками) на лікування, оздоровлення, реабілітацію до лікувально-профілактичних, фізкультурно-оздоровчих та санаторно-курортних закладів, що мають ліцензію на медичну практику та акредитацію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я;
•	діти віком до 18 років;
•	дитячі лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі та санаторно-курортні заклади.

Об’єкт оподаткування збором
Об’єктом оподаткування збором є послуги, що надаються платникам, пов’язані з тимчасовим проживанням (ночівлею) в місцях, визначених підпунктом 6.1. цього Положення.

База справляння збору
Базою для справляння збору є вартість усього періоду проживання (ночівлі) в місцях, визначених пунктом 6.1. цього Положення, за вирахуванням податку на додану вартість.
До вартості проживання не включаються витрати на харчування чи побутові послуги (прання, чистка, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), телефонні рахунки, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в’їзд (віз), обов’язкове страхування, витрати на усний та письмовий переклади, інші документально оформлені витрати, пов’язані з правилами в’їзду.

Ставка та порядок обчислення збору
Встановити ставку збору у розмірі 1 відсотка. Обчислення суми збору здійснюється шляхом множення бази справляння,  визначеної пунктом 4 цього Положення на ставку збору.

Податкові агенти Справляння збору здійснюється податковими агентами:

Адміністраціями готелів, кемпінгів, мотелів, гуртожитків для приїжджих та іншими закладами готельного типу, санаторно-курортними закладами.
Квартирно-посередницькими організаціями, які направляють неорганізованих осіб на поселення у будинки (квартири), що належать фізичним особам на праві власності або на праві користування за договором найму.
Юридичними особами або фізичними особами - підприємцями, які уповноважуються міською радою справляти збір на умовах укладеного договору.

Особливості справляння збору
Податкові агенти справляють збір під час надання послуг, пов’язаних з тимчасовим проживанням (ночівлею), і зазначають суму сплаченого збору окремим рядком у рахунку (квитанції) на проживання.

Податковий період

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному кварталу.

Строк, порядок сплати збору та подання звітності
Сума туристичного збору, обчислена відповідно до податкової декларації за звітний (податковий) квартал, сплачується щоквартально, у визначений для квартального звітного (податкового) періоду строк, за місцезнаходженням податкових агентів.
Податковий агент, який має підрозділ без статусу юридичної особи, що надає послуги з тимчасового проживання (ночівлі) не за місцем реєстрації такого податкового агента, зобов'язаний зареєструвати такий підрозділ як податкового агента туристичного збору у контролюючому органі за місцезнаходженням підрозділу.
Податкова декларація, платниками туристичного збору подається до контролюючого органу, у порядку та строки встановлені Податковим кодексом України.
Відповідальність платників і контроль за стягненням збору
Податкові агенти, визначені цим Положенням, несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов’язку, згідно з Податковим кодексом України.
Контролюючі органи здійснюють контроль за повнотою справляння, правильністю і своєчасністю перерахування туристичного збору до бюджету.
						
					VII РОЗДІЛ
Ліцензування роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами

Ліцензування роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами здійснюється на підставі Закону України від 19 грудня 1995 року N 482/95-ВP «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» а саме:

- відповідно до статті 15 цього закону «Імпорт, експорт, оптова і роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами».

Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій. 
Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, мають право продавати сидр та перрі (без додання спирту) без отримання окремої ліцензії на право роздрібної торгівлі цими алкогольними напоями. 
Плата за ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), становить 8000 гривень на кожний окремий, зазначений в ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі; на роздрібну торгівлю тютюновими виробами на кожне місце торгівлі - 2000 гривень, а на території сіл і селищ, за винятком тих, що знаходяться у межах території міст, - 500 гривень на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), на кожний окремий, зазначений у ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі, і 250 гривень - на роздрібну торгівлю тютюновими виробами на кожне місце торгівлі. 
Плата за ліцензію на роздрібну торгівлю сидром та перрі (без додання спирту) становить 780 гривень на кожне місце торгівлі незалежно від його територіального розташування. 
Для місць торгівлі, які розташовані за межами території міст обласного підпорядкування і міст Києва та Севастополя на відстані до 50 км та які мають торговельні зали площею понад 500 кв. м, плата за ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), становить 8000 гривень на кожний окремий, зазначений в ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі, та 2000 гривень на роздрібну торгівлю тютюновими виробами на кожне місце торгівлі. 
Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами справляється щоквартально рівними частками і зараховується до місцевих бюджетів згідно з чинним законодавством. 
Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання. 
Ліцензія видається за заявою суб'єкта господарювання. 
Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру. 
Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків. 
Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі. 

Згідно статті 15 2  «Обмеження щодо споживання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів»: 

Забороняється споживання пива (крім безалкогольного), алкогольних та слабоалкогольних напоїв, вин столових: 
1) у закладах охорони здоров'я, крім споживання столових вин на території санаторіїв у спеціально відведених місцях; 
2) у навчальних та освітньо-виховних закладах; 
3) у громадському транспорті (включаючи транспорт міжнародного сполучення), на зупинках транспорту, у підземних переходах; 
4) у закладах культури; 
5) у закритих спортивних спорудах (крім пива у пластиковій тарі); 
6) у ліфтах і таксофонах; 
7) на дитячих майданчиках; 
8) на спортивних майданчиках; 
9) у приміщеннях органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ. 
Обмеження щодо споживання тютюнових виробів і відповідальність за їх порушення встановлюються Законом України "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров'я населення".
На час проведення масових заходів сільські, селищні та міські ради в межах відповідної адміністративної території можуть заборонити або обмежити споживання пива (крім пива у пластиковій тарі), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та куріння тютюнових виробів. 

Згідно статті 15 3 «Обмеження щодо продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів»: 

Забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів: 
1) особами, які не досягли 18 років; 
2) особам, які не досягли 18 років; 
3) у приміщеннях та на території навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, крім ресторанів, що знаходяться на території санаторіїв; 
4) у приміщеннях спеціалізованих торговельних організацій, що здійснюють торгівлю товарами дитячого асортименту або спортивними товарами, а також у відповідних відділах (секціях) універсальних торговельних організацій; 
5) у закритих спортивних спорудах (крім пива у пластиковій тарі); 
6) з торгових автоматів; 
7) на полицях самообслуговування (крім тютюнових виробів у блоках та алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, пива); 
8) поштучно (для тютюнових виробів, крім сигар); 
9) у споживчих упаковках, що містять менш як 20 сигарет; 
10) з рук; 
11) у невизначених для цього місцях торгівлі. 
Забороняється продаж товарів дитячого асортименту, що імітують тютюнові вироби. 
На час проведення масових заходів сільські, селищні та міські ради в межах відповідної адміністративної території можуть заборонити або обмежити продаж пива (крім пива у пластиковій тарі), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та куріння тютюнових виробів. 
Продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку. 
У разі відмови покупця надати такий документ продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів такій особі забороняється. 
Продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, суб'єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів. 
Продаж вин столових здійснюється без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням книжок та книг обліку розрахункових операцій. 

Пропозиції ГУ ДФС у Житомирській області до рекомендацій з питань становлення та організації роботи органів місцевого самоврядування
об’єднаних територіальних громад

Фінансове забезпечення реалізації Плану
Обсяги та джерела фінансування завдань та заходів Плану діючих та перспективних проектів розвитку об’єднаної територіальної громади, у тому числі за рахунок:
коштів державного бюджету (субвенції з державного бюджету об’єднаним територіальним громадам на розвиток інфраструктури, державного фонду регіонального розвитку);
коштів місцевих бюджетів, у тому числі власних коштів бюджету об’єднаної територіальної громади;
інших джерел, не заборонених законодавством.

Орієнтовний перелік показників оцінки соціально-економічного розвитку об’єднаної територіальної громади

 	Найменування показника	Одиниця виміру	Значення показника у 20__ році	Значення показника у 20__ році	20__ рік у відсотках до 20__ року	Джерело інформації	
ІІІ Фінансова самодостатність	
14	Доходи бюджету об’єднаної територіальної громади(без трансфертів) – усього, тис.грн.	грн.	 	 	 	ОТГ	
14.1	Доходи бюджету об’єднаної територіальної громади(без трансфертів) на 1 особу	грн.	 	 	 	ОТГ	
15	Обсяг надходжень до бюджету об’єднаної територіальної громади від сплати податку на доходи фізичних осіб	грн.	 	 	 	ОТГ	
16	Обсяг надходжень до бюджету об’єднаної територіальної громади від плати за землю	грн.	 	 	 	ОТГ	
17	Обсяг надходжень до бюджету об’єднаної територіальної громади від сплати єдиного податку	грн.	 	 	 	ОТГ	
18	Обсяг надходжень до бюджету об’єднаної територіальної громади від сплати акцизного податку	грн.	 	 	 	ОТГ	
19	Капітальні видатки бюджету об’єднаної територіальної громади (без трансфертів) на 1 особу	грн.	 	 	 	ОТГ	
20	Наявні доходи населення у розрахунку на 1 особу	грн.	 	 	 	Держстат	

З питань застосування податкового законодавства Вам завжди допоможуть та нададуть інформаційно - роз’яснювальну консультацію за тел. 413-882

З оглядом актуальних новин з питань застосування чинного податкового законодавства та внесених змін до нього можна ознайомитись на субсайті ГУ ДФС у Житомирській області за посиланням ( http://zt.sfs.gov.ua/ ) та в Центрах обслуговування платників податків (ЦОП):
•	Центр обслуговування платників Андрушівського відділення Бердичівської ОДПІ 
Адреса: 13401, Житомирська область., м.Андрушівка, вул. Воб’яна, 26. тел. (04136) 2-20-02
•	Центр обслуговування платників Баранівського відділення Новоград-Волинської ОДПІ 
Адреса: Житомирська область, м. Баранівка, вул. Першотравенська, 17 тел. (04141) 4-22-36
•	Центр обслуговування платників Бердичівської ОДПІ 
Адреса: 13312, Житомирська область, м. Бердичів, вул. Б.Хмельницького, 24-а тел. (04143) 2-41-76
•	Центр обслуговування платників Хорошівського відділення Коростенської ОДПІ 
Адреса: смт. Хорошів, вул. Незалежності, 4 тел. (0245) 3-13-06
•	Центр обслуговування платників Житомирської ОДПІ 
Адреса: 10004 м. Житомир, майдан Перемоги, 2 тел. (0412) 41-88-11
•	Центр обслуговування платників Коростенської ОДПІ 
Адреса: 11500, Житомирська область, м. Коростень, вул. Коротуна, 3 тел. (04142) 4-21-02
•	Центр обслуговування платників Коростишівського відділення Житомирської ОДПІ 
Адреса: Житомирська обл. м. Коростишів вул. Шевченка, 1 тел. (04130) 5-23-31
•	Центр обслуговування платників Лугинського відділення Коростенської ОДПІ 
Адреса: 11301, Житомирська область, смт Лугини, вул. М.Горького, 8/42 тел. (04161) 9-12-50 
•	Центр обслуговування платників Малинської ОДПІ 
Адреса: Житомирська область, м. Малин, площа Соборна, 10 Тел. (04133) 5-26-68
•	Центр обслуговування платників Новоград-Волинської ОДПІ 
Адреса: Житомирська область, м. Новоград-Волинський, вул. Ушакова 3 тел. (04141) 3-55-68 
•	Центр обслуговування платників Овруцької ОДПІ 
Адреса: 11102, Житомирська область, м. Овруч, вул. Героїв Майдану 1/20 Тел. (04148) 2-24-97 
•	Центр обслуговування платників Попільнянського відділення Бердичівської ОДПІ 
Адреса: 13501, Житомирська область, смт. Попільня, вул.Б.Хмельницького,14- а тел. (04137) 5-13-93
•	Центр обслуговування платників Чуднівського відділення Бердичівської ОДПІ 
13200,Житомирська область, м. Чуднів, вул.Леніна, 132 тел. (04139) 2-12-57
•	Ємільчинське відділення Новоград-Волинської ОДПІ 
Адреса: Житомирська область, смт. Ємільчино, вул. Ватутіна,6 тел. (04149) 
2-13-41 
•	Романівське відділення Новоград-Волинської ОДПІ 
Адреса: Житомирська обл. cмт Романів, вул. 50-річчя Жовтня, 2 тел. (04144) 4-35-75
•	Черняхівське відділення Коростенської ОДПІ 
Адреса: 12301 Житомирська область, смт. Черняхів, вул. Леніна,4 (2-й поверх) тел. (04134) 4-12-44
•	Народицьке відділення Овруцької ОДПІ 
Адреса: 11400 смт. Народичі , вул. Леніна, 175 тел. (04140) 2-14-74
•	Брусилівське відділення Житомирської ОДПІ 
Адреса: Житомирська обл., смт. Брусилів, вул. Небесної сотні, 17 тел. (04162) 3-11-26
•	Олевське відділення Коростенської ОДПІ 
Адреса: Житомирська область, м. Олевськ, вул. Святомиколаївська, 2 тел. (04135) 2-36-51
•	Ружинське відділення Бердичівської ОДПІ 
Адреса:13601, Житомирська область, Ружинський район, смт. Ружин, вул. Бірюкова, 2 тел. (04138) 3-17-06
•	Радомишльське відділення Малинської ОДПІ 
Адреса: 12201, Житомирська область, м. Радомишль, вул. Мала Житомирська, 21 тел. (04132) 4-58-44
•	Пулинське відділення Коростенської ОДПІ 
Адреса: 12001, Україна, Житомирська область, Пулинський район, смт.Пулини, вул. Незалежності, буд.12 (2-поверх) тел. (04131) 3-12-48
•	Любарське відділення Бердичівської ОДПІ 
Адреса: 13100 смт.Любар, вул. Кірова, 20 тел. 2-17-63 

Про неправомірні дії або бездіяльність працівників органів ДФС на Сервіс «Пульс», зателефонувавши до Контакт-центру ДФС, за номером 0 800 501-007.
	Крім того, обравши відповідний напрямок у меню інтерактивного голосового автовідповідача (цифри від 0 до 7) громадяни та суб’єкти господарювання зможуть:  
– отримати інформацію щодо обробки електронної звітності та опрацювання файлів запитів про доходи для призначення субсидій (цифра 0);  
– отримати інформаційно-довідкові послуги (цифра 1);  
– отримати інформацію щодо електронного цифрового підпису (цифра 2);  
– залишити усне зверненння, відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (цифра 3);  
– залишити інформацію про неправомірні дії або бездіяльність працівників органів ДФС на сервіс «Пульс» (цифра 4);  
– залишити інформацію про особу, стосовно якої проводиться перевірка, щодо поширення на неї заборон, відповідно до Закону України «Про очищення влади» (цифра 5);  
– залишити повідомлення від працівників ДФС про порушення Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою ДФС (цифра 6);  
– отримати довідкову інформацію (цифра 7). 

листопад, 2017 рік. – Житомир: ГУ ДФС у Житомирській області, 2017 – 50 с. – наклад 50 прим.